DÅ
SUPERNATURAL AV CARVER EDLUND
- Vad heter Edlund egentligen? - Chuck Shurley?
Vem gav dig rättigheterna till vår historia?
En dag kommer folk kalla de här böckerna Winchesterevangeliet.
Vill du veta vad hon är, Crowley? Vad sägs om Guds syster?
Har han släktingar?
Hon får alla att köra 28 dagar senare?
Det här är Metatron. Guds skribent.
Vi har din nåd. Du är dödlig nu.
- Vilken skymf. - Jag letar efter Gud.
Han tyckte inte han behövdes för apokalypsen.
Han ser det inte som sitt problem.
Varför skulle han bry sig nu?
Vet inte. Kanske för att hon är hans syster.
Alla era utvalda lider!
Räkna inte med Gud. Räkna med oss.
Nu kanske han hör mig.
NU
PRIVAT EGENDOM HARRY & ANNA'S DELI
Pastrami. Kanske.
Jag ger upp!
Ja, Toto. Jag tror inte att vi är på jorden längre heller.
Hallå?
Carver Edlund?
Vad fan är det som pågår? Var är vi?
Det är en bar. Faktiskt...
Det är inte bara en bar, smartskalle. Det är en av hans konstruktioner.
Jag känner igen hans arbete. Vi var faktiskt bästisar.
Tja, jag vet inte...
Det här är något sorts straff, eller hur? För mina synder?
Ett limbo där jag får tillbringa evigheten i en sunkig bar med en usel författare.
- Hördu. - Ursäkta.
Inte vilken usel författare som helst. En av Guds profeter.
Härligt.
Säg att åtminstone ölen är riktig här.
Tycker du verkligen att jag är usel?
Jag har tuggat mig igenom dina samlade verk.
Publicerade och opublicerade.
Av det ton böcker jag läst -
- hamnar Supernatural inte ens på topp tio... tusen.
Tyckte du inte om något av dem?
- Inte ens "Hem"? - Nej.
Eller "Helvetet bryter löst"?
Alldeles för melodramatiskt.
Och sedan skrev du in dig själv i berättelsen. Gud!
Okej. Lite mer konstruktivt.
Men det rättfärdigar inte att du brände en av mina böcker.
Vad pratar du om?
Skrönor. Du höll en monolog om den för Castiel och kastade en i elden.
Hur vet du det?
Föråt, jag glömmer alltid. Folk kan inte se mig om jag inte vill det.
Det är förvirrande. Här, synhjälp.
Sätt på de här. De hjälper. Gör det bara. Det är en grej.
Du... Gud...
Gud... Du är tillbaka.
Jag kan inte tro det.
Jag menade inte vad jag sa om Supernatural. Den är underskattad.
Borde ges ut igen. Och den här baren?
Den är inte alls sunkig. Den är som baren i Skål, alla vet vad jag heter!
- Och ljuset är väldigt förlåtande... - Okej.
Allt knäböjande och sådant har alltid gjort mig väldigt obekväm.
Använd inte G-ordet, okej? Kalla mig bara Chuck.
- Chuck? - Chuck.
Jag tror jag behöver en starkare drink.
Perfekt. Vi kommer behöva våra kostymer.
Säg att du har något om Amara.
Det är inte mycket, men klockan tickar. Vad Amara nu än gör mot Lucifer.
Slår på Cass under tiden.
Ja. Hope Springs, Idaho. Wes Cooper tog livet av sig.
IDAHO DAILY PRESS MORD SKAKAR HOPE SPRINGS -
- efter att ha dödat en kollega. Tydligen vet ingen varför.
Han var en helt vanlig, glad kille, och sedan slog det slint.
- Du tror att han vad besatt? - Eller själlös.
Det är inte mycket, men bättre än inget.
- Ja. - Här.
Tack.
Kan du sluta stryka mina skjortor med öl!
Vad har du hållit på med?
Jag har varit jätteupptagen. Ja, jag har rest.
Jag har startat en blogg. Mest bilder av katter.
Jättegulligt. Och jag har gått med i Snapchat.
Och jag har börjat på en ny bokserie. Revolution.
Jag tror inte att den kommer funka.
- "Revolution"? - Ja.
Supernatural. Titlar kanske inte är din grej.
Du har inte fel.
Men varför satte du på dig Chuck-dräkten till att börja med?
Hur tänkte du?
Jag gillar att sitta på första parkett. Tänkte att jag skulle smälta in i.
Och det är kul med skådespeleri.
En rollprestation värdig en Oscar.
Men varför visste ingen?
Hela grejen med amuletten? Du berättade om det.
Ett fånigt hänge som "brann klart i din närvaro".
- Den här? - Ja! Dean hade den.
Och din favorit Castiel. De var nära dig, varför...
Jag stängde av den. Kolla.
Jag borde stoppa undan den.
Du har ingen aning om var den här har varit hela tiden.
Jag bryr mig inte om den där, -
- eller varför du hängt med pöbeln.
Nu talar vi klarspråk, okej?
Du ser och hör allt.
Du vet vilken total skitstövel jag har varit de senaste åren.
Har du tagit hit mig för att förgöra mig?
Vet du vad som är mänsklighetens största uppfinning?
Musik.
Och nacho-ost. Inte ens jag hade kunnat komma på något så gott.
Men musik är magi.
Mycket fantastisk musik skapades här.
Bee Gees' Canteen.
Inte lika välkänd som The Bitter End eller The Gaslight.
Men en del fantastiska musiker började på den här scenen.
Jag hoppas att vi kan hitta den där gamla magin -
- och avsluta vad jag påbörjade för några månader sedan.
VÄRLDENS BÄSTA PAPPA
GUD. EN SJÄLVBIOGRAFI.
Har du skrivit din självbiografi?
Typ. Den har kapitel, en lös struktur.
Men det fattas något. Jag har kört fast.
Du vill återuppliva det gamla bandet. Lennon och McCartney tillsammans igen.
Tja, jag är typ både Lennon och McCartney, så...
Men en författare behöver en redaktör.
Vi gjorde några av mina bästa verk, Metatron.
Betyder det att jag blir ängel igen?
Nej. Det kommer aldrig någonsin hända.
- Antagligen ett bra beslut. - Jag tror det.
Tja...
Nu sätter vi igång.
Jag uppskattar att FBI bryr sig om det här fallet.
Vi brukar inte se sådant här omkring.
Är det okej om jag går?
Antar att Art är tillbaka? Nygifta.
Efter att du visat M.E.-filerna för agent Greer.
- Tack. - Tack.
Vad vet du om Wes Cooper?
Vi har pratat med familj och vänner.
Ingen förstår varför han gjorde det.
Ett vittne hörde Wes prata innan han tog sitt liv.
Han sa saker som inte var typiskt honom.
Som vadå?
Wes sa att hans liv var meningslöst, att ingen älskade honom.
Det var som att varenda negativ tanke han någonsin haft kom ut. Men...
Jag kände Wes fru. Vi sjöng i kör tillsammans.
Hon älskade Wes till den dag hon dog.
Jag vet inte varför han skulle säga något sådant. Och så har vi det här.
Vänta lite. Jag har faktiskt sett något liknande förut.
Har ni märkt av märkliga fenomen här?
Svavelos eller elavbrott. Kanske en oförklarlig dimma?
Nej, det är alltid soligt i Hope Springs.
Brukade vara det i alla fall.
Har du bråttom?
Jag har en deadline.
Ge mig bara några riktmärken. Första intryck. Kom igen.
Den är bra. Riktigt bra.
Du hatar den.
Va? Nej, den är jättebra.
Sist jag såg den minen på en redaktör var när jag lämnat in Småkryp.
Okej. Kom igen. Du är i säkerhet.
Detaljer är vad som gör en historia bra.
Det fattas en del detaljer.
Typ alla detaljer.
"I begynnelsen var jag." Pang. Detalj.
Och vilken krok. Jag fastnar direkt. Och jag var där.
Jag fastnar också. Men detaljerna.
Du var inte ensam i början.
Din syster var där.
Vem bryr sig om henne?
Jag, till exempel.
Jag antar du vet att hon är på fri fot.
Solbränd, utvilad och redo.
Det är väl därför du är tillbaka?
Det här är inte hennes historia.
Det är min.
- Hej. - Jag trodde du skulle komma hem tidigt.
Förlåt. Pappersarbete.
Följde den där med dig från stan?
Du kan väl gå in medan jag rapporterar det här?
- Det är bara dimma. - Det är jag som är lagen, eller hur?
Vi ses där inne, vicesheriffen. Glöm inte handbojorna.
Det här är 3-William-56, lyssnar ni?
Har inte du slutat för dagen?
Jo. Hördu, det här kanske låter konstigt, men jag ser en tung dimma här.
Väntar vi oss sådant väder?
Nej, det borde vara klart väder hela natten.
Är det något du vill rapportera?
Är den så illa?
Den har stor potential.
Jag tänker att vad som fattas inte handlar om detaljer utan om balans.
Hur menar du?
Du ger fel saker för mycket uppmärksamhet.
Som kapitlet om att vara Chuck.
- Ja? - När du väl förklarat.
Vonnegut-förställningskonsten borde det sluta.
Ingen bryr sig om resten.
Jag gjorde fantastiska saker som Chuck. Jag berättade ju om min blogg.
- Visst. - Ja.
- Din kattbildsblogg. Ja. - Ja, de är supergulliga.
Så dels det. Och jag reste mycket.
Och dejtade. Okej? Hade några flickvänner.
Hade några pojkvänner.
Och jag lärde mig att spela gitarr.
Ja, det får dig att verka som en riktigt stabil, sympatisk person.
Ja. Vad är det för fel med det?
Du är varken stabil eller en person!
Du menar att jag är sympatisk?
Nej, jag menar att kapitlet "Chuckles" sväljer -
- massor av sidor på bekostnad av mer spännande saker.
Saker som folk kanske faktiskt vill läsa om.
Som vad?
Tja, som... Som ärkeänglarna.
Men du har skrivit kanske två stycken om dem.
Det är allt.
Tycker du inte att de förtjänar några extra ord?
Speciellt din favorit Lucifer?
Han var inte min favorit.
Han hjälpte dig att besegra Amara.
Du anförtrodde honom märket. Och när du sa åt honom att buga för mänskligheten...
Vägrade han.
Han gjorde uppror! Och med det sabbade han så att säga julen.
Okej, allt finns med där. Förutom det om julen.
Om du säger att Amara inte ska vara med, så okej.
Men du vet att varje hjälte definieras av sin skurk.
Lucifer är ingen skurk.
Han...
Nej, han var ingen skurk.
Okej. Vi måste prata.
Det här är fortfarande säkert?
Säkraste stället som någonsin skapats.
Okej. Det finns två sorters memoarer.
En är ärlig, den andra inte.
Sanning och saga.
Vill du skriva Livet av Keith Richards -
- eller vill du skriva Wouldn't It Be Nice av Brian Wilson?
Jag vill berätta sanningen.
Då har du en del jobb framför dig.
Det finns inga uppenbarelser i den här boken!
Och det är konstigt med tanke på vem du är.
Ingen ny information. Inget själablottande.
Det är för att jag inte har någon själ.
Men du uppfann dem!
Du uppfann själar!
Själar!
Försök lägga fokus på det. Hur fick det dig att känna?
Illamående.
Vet du vad?
Det där är inte G-U-D som pratar. Det är Chuck som pratar.
Jag förstår, när du var på jorden behövde du köra fullt ut.
Men det är dags att komma tillbaka till dig själv.
Det här är jag.
Jaså? Det här?
Den här högen av tvivel och osäkerhet översvämmade jorden?
Följde upp Sodom med kioskvältaren Gomorra?
Skapade lika mycket som han straffade? Nej.
Killen jag jobbade för? Stenhård.
Och ja, han kunde vara en skitstövel.
Den killen hade något att berätta.
Och mycket att stå till svars för.
Okej. Så... Vad ska jag göra?
Håll upp en spegel och visa vem du är.
Med vårtor och allt. Skriv för en enmanspublik.
Dig själv.
- Dansa som om ingen ser. - Ja.
Jag hjälper dig oavsett.
Men du måste välja bana.
Richards eller Wilson, Chuck.
Richards. Alla gånger.
Ledsen att jag väckte er.
Det är okej. Berätta bara vad som hände här.
Harris kom aldrig till jobbet i morse.
Vi ringde, skickade meddelanden, inget svar. Så jag åkte hit.
Jag hittade Art på köksgolvet med Harris hagelgevär bredvid.
Det verkar som att Harris sköt sin man -
- rätt i ansiktet och stack.
Har du märkt något konstigt -
- med Harris under de senaste dagarna?
Nej, inget alls.
När hörde ni av henne sist?
Hon rapporterade sist igår, -
- sa något om en dimma som kom in.
Jag vet inte varför hon brydde sig om vädret.
Kan du kontakta inrapporteringen?
Be henne säga till om hon får fler sådana rapporter?
- Allvarligt? - Ja, det är bäst.
Har du någon aning om var Harris är nu?
Nej, men vi kan spåra hennes fordon från kontoret.
Det här! Det här är vad jag pratar om.
Kapitel 10, "Varför jag inte besvarar böner och du borde vara glad för det".
Och kapitel 11,
"Sanningen om gudomligt ingripande och varför jag undviker det till varje pris."
- Bättre, eller hur? - Det är guld!
Lite argt och bittert, men det är sant.
Jag hoppas att jag inte går för långt nu, -
- men eftersom vi är igång är det en sak som jag alltid undrat över.
Det kanske kan bli ett bra kapitel, eller till och med en hel bok.
- Kör. - Varför?
Kan du vara mer specifik?
Jag får liksom den frågan ofta om typ allt.
Varför skapade du liv?
Jag var ensam.
Var inte din syster sällskap nog?
Jag är varande, hon är intighet.
Det var inte direkt upplagt för kul umgänge.
Ja, men du nöjde dig inte med en ärkeängel -
- eller en handfull änglar. Du skapade världar.
Jag var dum. Naiv.
Jag trodde att om jag kunde visa min syster att det fanns något mer än oss, -
- något bättre än oss, så skulle hon kanske förändras.
Kanske sluta vara henne.
Men...
Varje gång jag byggde en ny värld förstörde hon den.
Så du och dina ärkeänglar låste in henne.
Och du satte igång med obehindrat skapande.
Jag försökte i alla fall. Men...
Det här var så nära jag kom något som var lika bra eller bättre -
- som mig eller min syster.
Nationalparkerna?
Naturen. Titta bara på vad naturen skapade själv.
Och naturen är smart nog att veta att ibland går det inte att fixa saker.
Ibland måste man göra rent hus och börja om.
Göra rent hus och börja om.
Visst. Naturligt urval. Härligt.
I ditt fall betyder det ju att översvämma jorden, men bygga och utrusta en båt.
Börja om på B-sidan.
Om Amara gör rent hus är huset förstört.
Allt blir förstört. Allt ditt arbete borta för gott.
Då borde vi ta en promenad.
Njuta av allt en sista gång innan det försvinner.
APPLIKATIONEN HITTAS INTE
Jag förstår ingenting. Harris är...
Var vår datorperson.
Får jag försöka?
Sheriffen. Matt och Emmy ringde precis.
De sa att de såg dimma komma in över Jasper Hills.
Åt vilket håll rörde den sig?
Västerut. Mot stan.
Ring dem. Säg åt dem att gå in.
Stänga och täta fönster och dörrar -
- och hålla sig borta från dimman.
Och sprid ordet till alla i stan. De måste göra samma sak.
Vänta lite. Vad pratar du om?
Min partner och jag har sett det här förut, okej?
Wes, Harris smittades -
- av något i dimman. Det låter galet...
- Vi borde ringa smittskyddsinstitutet. - Vi hinner inte.
Jag hittade Harris.
VICESHERIFF JAN HARRIS
Hon är på huvudgatan. På väg hitåt.
Okej, vi tar hand om Harris. Sprid bara ordet.
Folk måste stanna inomhus, -
- täta fönster och dörrar. Gör det nu.
Få bort dem härifrån.
Agent Greer, FBI. Ni måste gå in omedelbart. Gå nu.
Jag försökte ta livet av mig. Men hon tillåter det inte.
Hon har ett meddelande.
Till dig, Dean Winchester.
Amara. Är hon här?
Nej. Men hennes ord har ekat i mitt huvud -
- ända sedan jag andades in dimman.
Sa hon åt dig att döda din man?
Och jag såg mig själv göra det.
Lyssna. Det här är en infektion. Lägg ner vapnet, låt oss hjälpa dig.
Det är inte en infektion. Hon säger att det är en spegel.
Hon visar oss alla sanningen.
- Mörkret. - Ljuset var bara lögn.
Det kommer att vara över snart.
Han kommer inte att rädda dem.
Det kommer att försvinna. För alltid.
Men inte du, Dean.
Dean!
Naturen, gudomlig. Den mänskliga naturen, giftig.
De gillar att spränga saker.
Ja. Och vet du vad det värsta är?
De gör det i mitt namn. Och kommer gråtandes till mig. Ber mig förlåta, -
- att fixa allt.
- De tar aldrig ansvar. - Ditt ansvar då?
Jag tog ansvar. Genom att sticka.
Någon gång måste stödhjulen bort.
- Ingen gillar en curlingförälder. - Amara då? Hon är din syster.
Jag tog ansvar för henne också. Låste in henne.
Nätt och jämnt. Och vem släppte ut henne?
Sam och Dean Winchester. Men de försöker fixa det.
Jag gillar dem.
Men jorden skulle fortfarande snurra med demon-Dean på den.
Men det gick inte Sam med på, eller hur?
- Så hur är Amaras flykt mitt fel? - Det är det inte.
- Men du har hjälpt bröderna förut. - Hjälpt dem?
Jag har räddat dem.
Har byggt om Castiel fler gånger än jag kan räkna. Se hur det gick.
Så du tänker bara låta Amara vinna?
Det är dags för henne.
Så varför jobbar vi på dina idiotiska memoarer?
Tycker du att de är idiotiska?
Nej, det är idiotiskt att skriva en bok som ingen kommer att läsa!
Du sa åt mig att skriva för en enmanspublik.
Mig själv. Och jag -
- tror att vi kommit någonvart.
Du började skriva så fort hon kom tillbaka, eller hur?
Inte undra på att du har en deadline.
Nu förstår jag varför du klätt ut dig i den där sorgliga köttdräkten.
Och varför du skapade den här nostalgiska baren -
- för att skriva ditt mästerverk i! Du gömmer dig!
Okej. För det första är det här -
- supergulligt. För det andra gömmer jag mig inte.
Jag gillar bara stämningen här.
Du sa "säkraste stället som någonsin skapats."
Skapat av dig för att skydda dig från Amara.
- Hon kan inte komma åt dig här, eller hur? - Du är upprörd. Jag förstår.
Och det är bra att lätta på trycket. Men nu fokuserar vi på att avsluta boken.
Vet du, jag var en usel, hemsk Gud.
Mitt arbete var i princip en kass, halvdan omskrivning av dina största hits.
Men jag var åtminstone aldrig feg!
Där är han.
Den killen känner jag.
Honom gillar jag.
Jag kommer ihåg första gången jag såg dig.
Alla änglar var skräckslagna, men inte jag.
Känslan av ditt ljus var... Det var helt unikt.
Och sedan hände det otänkbara.
Du valde mig att hjälpa dig med dina skrivtavlor.
Du var bara den ängel som var närmast dörren när jag kom in i rummet.
Det är inget speciellt med dig, Metatron.
Inte då. Inte nu.
Jag har blivit kallad många saker.
Frånvarande far. Vredgat monster.
Men feg?
Jag gömmer mig inte.
Jag har bara fått nog av att titta på mina experiments misslyckanden.
Du menar dina misslyckanden, Chuck.
Vill du titta? Var så god.
Rapporter visar att himlen var klar, -
- men som vi vet rullade en tät dimma in.
Många medborgare känner också någon sorts reaktion på dimman.
Enligt min åsikt är det bara repriser.
Lokalpolisen är överhopade och nationalgardet har kallats in.
Vi måste sticka. Här.
Hej raring. Okej. Vi ska få ut dig härifrån.
Vi ska skydda dig, okej?
- Okej, ge mig dina händer. - Tack.
Akta dig.
- Tack. - Vad fan är det som händer?
- Stick bara härifrån, okej? - Vad gör dimman?
Gå bara in. Stick!
- Kom igen. - Kom in, Sam.
Vi kan inte bara släppa dem.
De är där.
Agent Ehart. Radion är död.
Har du silvertejp?
Sam!
Är du okej?
INGEN MOTTAGNING
Får jag se om vi inte kan fixa din radio.
Dean.
Hörde du?
Dean.
Sam!
Sam.
Nej. Backa. Låt bli.
Gode Gud, han är smittad.
In med er!
- Kom igen. - In, allihop.
Kom igen.
Hitåt. Kom igen.
- Kom igen! In här! - Nej, jag lämnar inte min bror.
Du är verkligen en fantastisk redaktör, Metatron.
Tja, jag var en usel författare. Ännu värre Gud.
Det är skönt att jag är bra på något.
Ja, jag måste säga att jag inte såg den onda vändningen komma.
Varför försökte du vara jag?
Det var bara ett uselt, patetiskt rop på uppmärksamhet.
Vems uppmärksamhet försökte du fånga?
Din.
Du är ljus. Skönhet.
Skapelse. Vrede.
Fördömelse och frälsning.
Och jag bryr mig inte om ifall jag bara var ängeln närmast dörren.
Du valde mig.
Ditt ljus sken på mig.
Mig!
Värmen...
Men sedan lämnade du mig. Lämnade oss alla.
Det var inte bara idioterna på jorden som bad till dig.
Änglarna bad också. Jag med. Varje dag.
- Jag vet. - Om du vill skriva -
- tidernas mest bästsäljande självbiografi, så förklara något för mig.
Berätta varför du övergav mig. Oss.
För att du gjorde mig besviken.
- För att ni alla gjorde mig besviken. - Jag vet att jag är en besvikelse, -
- men du har fel om mänskligheten.
De är din största skapelse, för de är bättre än dig.
Ja, de är svaga, de fuskar och stjäl och förstör och sviker.
Men de ger också. Och skapar.
Och de sjunger och dansar och älskar.
Och framför allt så ger de aldrig upp.
Men det gör du.
Sam!
Hör på mig, Sam.
- Vi kommer inte klara oss. - Nej. Ge inte upp.
Vi skulle aldrig ha klarat oss.
Sam, hör på mig. Det är dimman som pratar.
Du kommer att välja Amara. Henne över mig. Över allt.
- Sam, nej! - Förlåt, jag menade inte det där.
Jag kan inte kämpa emot. Du måste sticka. Stick innan du blir smittad.
- Stick innan jag skadar dig! - Nej, jag tänker inte lämna dig!
Sluta! Hör du mig, din jävel?
Nej! Titta på mig, jag är här.
Jag är här. Okej. Det är okej. Det är lugnt. Jag är här.
Ja!
Vet du, jag ljög förut. Jag lärde mig inte att spela gitarr.
Jag gav bara mig själv förmågan.
Likadant när jag "lärde" mig franska.
Den här ärlighetsgrejen är verkligen befriande.
Kom igen. Ta en titt på de nya sidorna.
Du vet att du vill.
Jag står över.
Jag tror att du kommer att gilla dem!
Du har rätt. Lite högt.
Okej. Skyll dig själv.
- Okej? - Tack.
Mamma!
Vi borde nog prata.
Översättning: Laidi Kirsta, Deluxe